Píše sa rok 1220.
Je to výška križiackych výprav.
moslimovia a kresťania bojovali medzi sebou
vo vojne, ktorá trvá už viac ako 120 rokov.
Desiatky tisíc kresťanských vojakov
sú v pasci a umierajú na zaplavenom poli v Egypte.
Opozičná moslimská armáda blokuje ich jediný únik.
Svätý František z Assisi
a egyptský sultán, Muhammad al-Kamil,
vzdorovali časom hnevu a samotná ľudská prirodzenosť
aby prekročili krvavé bojové línie a stretnúť sa navzájom.
Ale bude to nejaký rozdiel?
Ako sa niekto zastaví zdanlivo nekonečný konflikt?
Sužovaný vzburami a početné pokusy o atentát,
obliehaný vládca
východokresťanskej ríše z Byzancie
podá neochotné odvolanie.
Pýta sa konkurenčného pápeža katolíckej cirkvi v Ríme
pre žoldnierov.
Chce vonkajšiu armádu vo svojom plate,
palácové stráže, ktorým môže dôverovať,
a vojakov na boj Moslimskí útočníci na jeho hraniciach.
Pápež využíva príležitosť presadiť moc Ríma
a možno sa znova zísť dva kostoly pod ním.
Neposiela cisára žoldnierov, ktorých chce.
Namiesto toho posiela vlastnú armádu bojovať proti moslimom.
Ak sa to podarí, Rím ovládnuť región.
Východná cirkev už mu nikdy nebude konkurovať.
Pápež vyzýva na krížovú výpravu znovu dobyť Jeruzalem
po piatich storočiach moslimskej nadvlády.
Väčšina ľudí, ktorí odpovedajú pápežova výzva nie sú vrahovia.
Mnohí sú roľníci ktorí ešte nikdy nebojovali.
To vieme z nejaká vývinová psychológia
že deti majú túto tendenciu k empatii voči iným,
že majú tendenciu
správať sa altruisticky voči ostatným,
že majú druh podkladov
o morálke a spravodlivosti,
a všetky tieto veci pomôcť spoločnosti zostať spolu.
Ak máte všetky tieto psychologické sklony
ktoré vám bránia z ubližovania iným,
ako motivujete ľudí bojovať proti iným ľuďom?
Jeden z najbežnejších spôsobov je prostredníctvom dehumanizácie.
Vaši bratia ktorí žijú na východe
súrne potrebujú vašu pomoc.
Okamžite noste pomoc k tým kresťanom
a zničiť tú odpornú rasu z krajín našich priateľov.
Tí, ktorí mu odmietajú zaplatiť
služba sluhu že mu dlhujú
si právom zaslúži trpieť rozsudok zatratenia.
Čo potom rozpútate
je istý náboženský zápal.
Ideme brať naše sväté miesto
od týchto neveriacich.
Samozrejme, neveriaci sú zaradené do jednej kategórie,
ktorá by zahŕňala Židov.
Krížová výprava prvé obete nie sú moslimovia;
sú to Židia Európy.
Nie je tam nič zvláštne o učení náboženstva
to je hnacím konfliktom.
Začínajú sa ukazovať dôkazy
že psychologické tendencie, ktoré vedú ku konfliktom
sú zložitou kombináciou procesov v mozgu.
Je ich kopa typu hlbokých štruktúr
ktoré sú pod, to sú akési centrálne v mozgu.
Často sa na to odkazuje ako plazí mozog.
A vieme, že to reaguje naozaj silno
báť sa podmieňovania, strach z učenia.
Náboženská propaganda sa sústredila
na démonizovať toho druhého ako heretické, ako satanské,
a keď vidíš, že máš aj v tvojom strede,
povieš si prečo nezačať zabiť ho.
Nie! Nie!
Súčasníkov boli veľmi zmätení
o tom, prečo niektorí z križiakov zaútočil na židovské komunity.
Výhovorka bola že celé preteky boli vinné
o smrti Krista,
a preto boli férovou hrou.
Tento druh morálnej neangažovanosti
z ubližovania iným prostredníctvom dehumanizácie
sa zdá byť hlavnou cestou
cez ktorý sa môžete dostať jedna skupina ľudí
skutočne ublížiť, zabiť iná skupina ľudí.
...proti pohanom.
Tí, ktorí budú nasledovať Krista do koruny,
nech ho tiež nasledujú do boja!
Máte situáciu
kde máte veľa aktivovaný strach,
teda subkortikálne štruktúry idú akosi mimo.
Je to veľmi silné,
má silný účinok na našom správaní,
a môže sa okamžite prevrátiť.
Takže ako križiaci cestujú po Európe,
nerozlišujú medzi moslimami,
ktorí dobyli sväté miesta v Palestíne,
a Židia, ktorí žili medzi nimi v Európe.
Takže všetko, citácia bez úvodzoviek, "neveriaci",
vrátane schizmatických kresťanov, sú ciele.
Keď prídu križiaci do Jeruzalema,
Kresťania sú zabíjaní spolu so židmi a moslimami.
Nikto sa nerozlišuje od toho druhého.
Pokiaľ ide o nich mali obavy,
všetky mali na sebe zvláštne oblečenie,
ľudia zvláštnej kultúry,
takže všetci musia byť našimi nepriateľmi.
Bojové výkriky doznievajú.
Zostupuje ticho na dobyté mesto.
Ale to nie je koniec násilia;
je to len začiatok.
Bojujú kresťania a moslimovia tam a späť nad Jeruzalemom
už takmer 90 rokov.
V roku 1187 velili vojská
od slávneho moslimského vodcu Salah ad-Din
znovu dobyť mesto.
Jeruzalem už nie je pod kresťanskou kontrolou.
V žiare tohto víťazstva, Mladý synovec Salaha ad-Dína
pripravuje byť jedného dňa sám vodca.
Jeho meno je Muhammad al-Kamil.
Viac ako bude Jeruzalem v stávke, keď sa stane sultánom.
Samotná budúcnosť islamu bude v jeho rukách.
Ešte ako dieťa, al-Kamil vyniká.
Miloval filozofiu, matematika, učenie,
a samozrejme štúdium jeho vlastnej viery.
Typicky tradičné islamské vzdelanie
začne memorovaním z Koránu,
a Korán, ako tomu veria moslimovia,
je večný nestvorený slovo božie.
Detstvo naplnené s toľkými očakávaniami
môže byť osamelý.
Al-Kamilova matka zmierňuje nároky.
Korán hovorí do náboženských spoločenstiev
okrem komunity Mohameda.
Korán hovorí Židom a kresťanom,
ktorí sú synmi Abrahámovými, ktorí zdieľať vieru v jediného Boha.
Žiadne nútené... com... pul...
Nútenosť.
Žiadne nútenie je byť na nich.
Máme významné teologický
a praktické rozdiely,
ale využívame tieto rozdiely súťažiť medzi sebou,
nie v nepriateľstve,
ale smerom k spoločné dobro všetkých.
Vyrastal s veľkú lásku k učeniu,
určite časť kráľovského dvora,
aby bol vycvičený byť vodca Egypta.
Al-Kamil sa dostáva k moci
v čase krízy v Egypte.
Slabá úroda priniesli hladomor.
Politický disent spochybňuje jeho vládu.
Náboženské napätie sú na vzostupe.
Dosť. Dosť!
Ale väčšie nebezpečenstvo týči sa cez more.
Plače pre znovuzískanie z Jeruzalema
opäť preletieť Európou.
Na trhoch a uliciach a krčmy,
romantizovaný pohľad na vojnu zaberá.
Mnohí snívajú o sláve bitky
a sú nedočkaví pre nadchádzajúci konflikt.
Jedným z nich je mladý muž menom František
z malého talianskeho mestečka s názvom Assisi.
Ako mladý muž
František je to, čo by sme mohli nazvať bonviván,
muž v meste,
jeho sociálne aktivity sú stretávať sa so svojimi priateľmi,
pravdepodobne ísť okolo Assisi,
vieš, zarábam trochu problémov.
Nápoje pre každého!
Hoci bol príslušník strednej triedy,
a bytosť jeho otca obchodník,
Francis mal tiež predstieranie triedy nad ním,
aristokracia, šľachta.
Rád sa obliekal v peknom oblečení,
panoply sa mu páčil byť rytierom...
brnenie, zbrane.
Bol ako rádoby rytier.
Drobné vojny medzi nimi Talianske mestské štáty boli bežné.
Keď jeden prepuká medzi Assisi a susedné mesto,
Francis sa horlivo pridáva.
A náhle je vrhnutý do boja,
a samozrejme bitka v tejto dobe je to hrozné.
Toto je boj z ruky do ruky.
Toto nie je nič abstraktné.
Od Francisa je z bohatej rodiny,
dostal sa do zajatia a držaný za výkupné.
Chátral až do jeho otec ho mohol vykúpiť
zo zajatia,
ale trvalo to rok.
Francis odchádza to väzenie po roku
ako rozbitý a vydlabaný mladík.
Či jednoducho išiel aby sa vrátil do svojho života
kolotoča a len sa baviť?
Ako sa máš?
Čo robíš?
Čo sú...
O čom mal byť jeho život?
K čomu ho volali?
V Káhire spor medzi moslimami a kresťanmi
hrozí krviprelievanie.
Musí to ísť! Musí to ísť!
Sultán al-Kamil má veľmi dobré vzťahy s kresťanmi.
Pri jednej príležitosti došlo k sporu
o tom, či mešita alebo kostol
treba postaviť na určitej stránke.
Musí to ísť!
Dav v Egypte chcel postaviť mešitu
vedľa najsv Kresťanský kostol v Káhire.
Musí to ísť! Kedysi tu stála mešita!
Musí byť prestavaný!
Žiadna mešita tu nikdy nebola!
Tam to určil predtým tam bol kostol,
čo bol nárok Kresťania robili,
a tak ich podporoval v tom.
Ty sa pozeráš na výhovorky
ospravedlniť neprávosť!
Musí byť prestavaný. Nie nie!
Musí byť prestavaný!
Nie nie.
Keď davy hádzali po ňom kamene,
nereagoval prudko,
nepýtal sa svojich osobných strážcov ísť a zabiť ich.
Boh nás stvoril oddelené národy
aby sme sa mohli učiť jeden od druhého
a stať sa lepším v tom, čím sme.
Neubližovať jeden druhému.
Stávame sa menej.
Toto sa stalo veľmi kontroverzné.
Bol ochotný prijať trochu tepla na to.
Kresťania naozaj ocenil
že boli zaobchádzať spravodlivo.
František utráca niekoľko mesiacov,
možno aj rok,
túlanie sa po vidieku.
Jedného dňa príde do hĺbky pohľad na jeho život,
ktorý bude základom
do konca života a jeho spirituality
a na jeho vlastný poriadok.
Malomocenstvo bolo bežné a veľmi obávanú chorobu
v stredoveku.
František mal ohavnosť malomocných.
Zostaň vzadu!
Museli by robiť nejaký hluk
so zvončekom alebo klopačkou keď sa niekto blížil.
Zostaň vzadu!
Uvedomuje si - možno prvý krát v živote...
toto je naozaj utrpenie ľudské bytosti.
Muži a ženy, ako on sám.
Toto sa potom stáva základný pohľad.
Každý muž a žena, bez výnimky v stvorení,
je brat a sestra, jeden k druhému,
čo predstavuje spoločnú vlastnosť zdieľame všetci navzájom.
To základné presvedčenie
to sa naozaj uchytilo vo Františkovom srdci
postav ho na cestu to bolo veľmi odlišné
než jeho pôvodný sen.
František prijíma tento život dobrovoľnej chudoby a pokánia
a kázanie posolstvo mieru.
Postupne pribúdajú ďalšie mladí muži v jeho meste
kto môže vidieť múdrosť tohto a priťahuje ťa to,
lebo aj oni chcú klesnúť z kolobehu násilia
to ich sužuje.
Kde je tma...
Čo sa deje?
Kam všetci idú?
Kde je smútok, tam je radosť.
Sme viac než len náš každodenný boj.
Pán nás všetkých stvoril pre väčší účel...
byť nástrojmi mieru.
Kde sú pochybnosti, tam viera.
V dávaní dostávame.
Ide o odpustenie...
že sme omilostení.
Je to v umieraní...
že sme sa narodili k večnému životu.
Tu bol ohromná odozva
žiť vo svete touto cestou,
a kúsok po kúsku
množstvo ľudí nasledoval Františka.
František cestuje po krajine
kázanie o Pán Lásky.
Ale stredoveká cirkev stále sa drží vízie
zúrivého, pomstychtivého Boha ktorý povoláva veriacich do vojny.
Nový pápež, pápež Inocent III. vyzýva na ďalšiu krížovú výpravu.
Každý deň počas slávenia omše,
keď nadišiel čas pred bozkom pokoja,
mali by povedať kňazi svojim stádam,
„Bože, pokorne ťa prosíme
vytrhnúť túto zem od nášho nepriateľa!"
Križiaci ísť do Konštantínopolu
na prísľuby financovať ich nová vojna o Svätú zem.
Keď platby neprídu, namiesto toho zaútočia na Byzanciu.
Akonáhle ste napálili toto nadšenie v skupine,
zdá sa, že ktoré je možné aplikovať
mnohým rôznym vonkajším skupinám.
Robia prostitútku sedieť na cisárskom tróne.
Snažia sa predať celý tento nápad pápežovi
slovami: „Teraz držíme Konštantínopol,
tiež sme ho obnovili k pravej svätej katolíckej viere.
Tí blázni!
Pápež nebol naozaj kupujem toto,
ale musel urobiť to najlepšie o zlej práci.
Pápež Inocent III výslovne zakázal daň
o kresťanských spoločenstvách.
Ale s Konštantínopolom v ruinách,
rozhodne sa tvrdiť Autorita Ríma.
Vysiela dôveryhodného kardinála menoval Pelagius, aby prevzal kontrolu.
kardinál Pelagius bol vyslaný ako pápežov legát,
a bol poslaný stuhnúť zisky
latinskej kresťanskej cirkvi, rímska cirkev,
proti gréckemu duchovenstvu,
ktorý sa chcel vrátiť do vlastného mesta.
On nosí tieto šarlátové rúcha,
čo bolo niečo nové v tom čase,
pretože to je farba mučeníkov, ktorých si adoptoval.
Čo sa tu stalo je výsmech!
Nehovor kým nedostanete povolenie!
Takéto správanie.
Povedz mu povedať svojim kňazom
že sú predmetom jediného pravého pápeža...
Jeho Svätosť v Ríme.
Aké máš právo...
Povedz mu...
že jediné slová Chcem ho počuť
sú mená tých kňazov ktorí toto ignorujú.
To je všetko.
Vedelo sa, že je
tvrdohlavý, neústupný zástanca pápežskej politiky.
Inými slovami, bolo to nadvládu latinskej cirkvi
nad všetkými konkurentmi,
nech je to grécka cirkev, nech sú to islam.
Nikto nehovorí, pokiaľ Pelagius najprv dáva povolenie.
Rozumieť?
Choď.
Po prepustení z Konštantínopolu,
Sľuby pápeža Inocenta III že ďalšia križiacka výprava
bude pod prísnym pápežská kontrola.
Posiela príkaz kňazom v celej Európe
naverbovať novú armádu.
Jeden z najviac úspešných kazateľov
bol nemecký kňaz menom Oliver z Paderbornu.
Bol klerikom;
bol zapojený pri kázaní križiackej výpravy;
veľmi inteligentný človek, veľmi zbožný človek.
Bol tiež technicky zameraný,
pretože navrhol niektoré z vojnových strojov
používané počas krížovej výpravy.
Bolo to strategické rozhodnutie vytvorilo kresťanské vedenie
zaútočiť na Egypt.
Keby sme mohli kontrolovať tá obchodná cesta,
budeme bohatí ľudia.
Ak križiaci dobyť Egypt,
môžu ľahko zaujať Jeruzalem.
A ak mocný Egypt padne,
moslimského Blízkeho východu pravdepodobne padne s tým.
Platí len jedna vec svojim spôsobom -
pevnostné mesto s názvom Damietta pri ústí Nílu.
Križiaci nemohol sa plaviť cez Níl
pokiaľ nezaberú mesto,
takže ak máte ovládať Damietta,
skoro ovládaš Egypt.
Jeden z najviac dôležité zdroje, ktoré máme
na krížovej výprave
pochádza z pera Olivera z Paderbornu,
ktorý príde na miesto a odíde od nás pozoruhodná kronika
o udalostiach okolo obliehania z Damietty.
„Zachytenie nepriateľskej krajiny
bola dosiahnutá bez akejkoľvek straty krvi.
Po príchode na breh, niekoľko Egypťanov sa priblížilo,
ale Frízčan jedného zabil so železnou kopijou,
a zvyšok v hrôze utiekol."
Správy o invázii dosiahne Káhiru.
Al-Kamil ponáhľa silu do Damietty.
Výrazná prevaha, al-Kamilovi vojaci
môže len kopať a brániť perimetr.
Aká je správa?
Sire, viac ich dnes prišli posily.
Potrebujeme viac obliehacích zbraní.
Steny Damietty sú silné, ale nikdy neboli testované
proti takýmto hrôzostrašným zbraniam predtým.
Spustili ďalší útok...
je tam dosť neistá pozícia.
Vieme, že dokonca čelil nebezpečenstvu
o prevrat zvnútra.
Môžete jasne vidieť
v jeho pokusoch dohodnúť sa s križiakmi
vládca, ktorý je veľmi znepokojený s poškodením
že križiacke ťaženie má na Egypt,
a realita je taká, že potrebuje prísť k nejakej dohode,
inak bude čeliť zničenie.
Egypt sužuje vojna na dva roky.
Počas tejto doby František hlása evanjelium
a rast jeho pohybu v celej Európe.
Teraz chce priniesť svoje posolstvo mieru pre krížovú výpravu.
Cestuje do Damietty s ďalší mních, menom Illuminato.
František nám hovorí, že on jasne počul, ako sa ho Boh pýta
byť mierotvorcom v tomto svete,
mierotvorca spôsobom Ježiša Krista.
František si uvedomil že správu, ktorú dostal
podporovať mier vo svete
si ho vyžiadal ísť k moslimom.
Chce osloviť týmto ľuďom
ktorí mali byť
veľkých nepriateľov kresťanstva.
Musím len povedať Francis myslel vo veľkom.
Pelagius je poslaný zo strany pápeža
viesť novú krížovú výpravu.
Jeho prítomnosť v tábore v Damiette
bol dosť provokatívny prítomnosť.
Bol podnecovateľom poriadku zabezpečiť, aby pápežova politika
k porážke islamu.
Čoskoro po príchode, Francis čelí prvej skúške.
Pelagius vyzýva na nový útok na Damiettu.
František sa rozhodne že sa vyjadrí
proti tejto bitke.
Cíti, že je k tomu povolaný.
A ide von a,
podľa jedného z františkánskych kroník,
začína odsudzovať bitku
a naliehať, aby vojaci nebojovať.
“ Svätý vyskočil k jeho nohám
a ponáhľal sa ku kresťanom,
kričiace varovania zachrániť ich,
zákaz vojny a hroziaca katastrofa.
Ale vzali pravdu ako vtip.
Zatvrdili svoje srdcia a odmietol sa vrátiť."
Zabiť ich všetkých!
Na stenu!
Späť na rad!
Ustúpiť!
Bol to hrozný deň pre kresťanskú armádu.
Boli zabité tisíce ľudí.
Veľmi dôležitý ľudia boli zajatí.
Bola to úplná katastrofa.
To je to, čo urobíme.
Po jeho víťazstve,
al-Kamil navrhuje zmluvu ukončiť vojnu.
Podmienky zmluvy.
zmluva?
Nie všetci jeho generáli súhlasia.
Ponúka kontrolu pápeža
nad kresťanskými svätými miestami.
A prečo im niečo dávať?
Potrestajme ich.
A koľko ešte z našich mužov zomrie, ak to urobíme?
A čo ľudia z Damietty?
Umierajú od hladu.
Nie
Nevieme sa dočkať.
Dajme pápežovi čo chce
a poslať svoju armádu domov.
Al-Kamil sa ponáhľa posol do križiackeho tábora
s jeho mierovou ponukou.
Urobil ten posol vyzerať ako diabol?
Pretože táto zmluva tzv je určite diablovým dielom.
Ján z Brienne,
uznávaný vodca krížovej výpravy,
je veliteľom armády len v mene.
Skutočná autorita je s Pelagiusom.
Ale budeme slabí nie dlhšie.
Sultán nám dáva kontrolu
nad našimi svätými miestami.
Nie je to to, čo chceme?
Nie je to, čo chceme.
Vôbec to nie je to, čo chceme!
Môžeme to dokončiť raz a navždy, tu a teraz!
Áno, môžeme to dokončiť.
Ale odložte meče
a prinášať Kristovo evanjelium k nim.
Až potom bude pokoj.
Kto je tento brat kto hovorí bez dovolenia?
Som brat Francis.
Francis konečne odhalí svoj plán.
Dúfa, že ukončí krížovú výpravu
kázaním evanjelia a konvertovanie moslimskej armády.
Takže, mladý brat, chcete im kázať.
Nemyslite si, že budú zabiť ťa na pohľad?
A aký rozdiel dalo by sa to aj tak
kázať hŕstke ich vojakov?
Mám v úmysle kázať k sultánovi.
Teraz si smiešny!
Ak sultán nie je samotný diabol,
on určite je diablov sluha.
Vyreže ti jazyk už po jednom slove
a pravdepodobne to zavesiť do tvojho čela.
Nie... prepáč.
Myslíš, že jeho skutočný zámer je mučeník sám?
Francis skutočne môže očakávať, že bude zabitý
v tomto úsilí, ale potom tamto by pomohol Pelagiusovej veci.
Poslal som ti to povedať že som zmenil názor.
Môžeš ísť.
Ďakujem.
Vaša Svätosť, ďakujem.
nebudem váhať.
Máš moje slovo.
Som si istý, že nebudeš.
Ďakujem.
Františka a Ilumináta
prejsť cez mŕtvolu obsypanú bojisko.
Počkaj, prosím! Prosím čakajte!
Sme veľvyslanci. Prichádzame v mieri.
Prosím!
Prekvapení strážcovia skoro ich zabiť.
Francis kričí, že je veľvyslancom Krista.
Možno tento muž prináša novinky o sultánovej zmluve.
prosím...
Kto je to?
Som vyslanec.
S novinkami od rímskeho kráľa?
Od Kráľa vesmíru.
Má teda byť mier?
Najväčší pokoj zo všetkých sa modlím.
Zastavte hádanky! Je to áno alebo nie?
To nie je ani jedno.
Neposiela ho ich vodca.
nie je to tak?
Nie, prichádzam pre Krista. Prichádzam kázať.
Prichádzam za mierom.
Je to urážka.
Ak je toto ich odpoveď, mali by sme ho zabiť.
Poď. Sadni si so mnou.
Prineste im nejaké jedlo.
Myslím, že Francis musel byť prekvapený
pri tom, čo zažil medzi moslimami,
pretože populárna predstava že moslimovia boli pohania.
Boli považovaní za nepriateľov, samozrejme,
a ešte silnejšie, boli považovaní za zvery.
Po tomto stretnutí v stane sultána,
Francis a Illuminato boli do značnej miery dať voľnú ruku
chodiť a byť a žiť v tábore niekoľko týždňov.
Títo dvaja skutočne boli hľadajúc pokoj
uprostred vojny,
takže boli otvorené byť transformovaný
osobou, ktorá bola údajne ich nepriateľ.
Jeden účet hovorí ktoré František ponúkol
prejsť ohňom dokázať pravdu evanjelia.
Sultán odmietol demonštráciu
ale povedal, že František mohol obrátiť na svoj súd.
Francis by počul výzva k modlitbe
päťkrát denne.
Verím v sledovanie moslimov modlite sa, muži a ženy,
päťkrát denne,
že to Francisa naozaj zasiahlo nečakane.
Nemyslím si, že čakal toto vidieť, toto vedieť,
ale myslím si hlboko ho to dojalo.
"V mene Božom, milosrdný a súcitný,
sláva Bohu, Pán svetov,
milosrdný a súcitný kráľ súdneho dňa.
Uctievame len teba.
Si to ty sám žiadame o pomoc."
Daj nám tento deň chlieb náš každodenný
a odpusť nám naše viny
ako im odpúšťame ktorí sa previnili proti nám.
Neuveď nás do pokušenia, ale zbav nás zlého.
Amen.
Môžete priamo vyzvať
toto vnímanie dehumanizácie
tým, že niekomu ukážeme príklad člena druhej skupiny
kto je obzvlášť ľudský, správne,
kto zobrazuje práve tieto vlastnosti
ktorým definuješ ľudstvo.
Dáva to zmysel od, z pohľadu neurovedy
prečo by to bolo také transformačné.
Ak to odstránite rozdiel medzi nami a nimi,
procesy, ktoré by normálne byť tam a viesť konflikt
sú teraz všetky vypnuté veľkoobchod.
Francis, verím, prišiel k poznaniu,
sledovaním Moslimskí muži a ženy sa modlia,
že modlitba je podstatná pre stvorenie,
že ak si stvorenie, čo robíš, je modliť sa.
Viera.
Kde je zúfalstvo, tam je nádej.
Kde je tma, tam je svetlo.
Al-Kamil plní svoj sľub.
Francis adresuje sultánov dvor.
Aby bolo pochopené...
Pred ním je muž, ktorý nemá žiadne požiadavky,
ktorý sa nevyhráža,
kto neuráža jeho náboženstvo,
a pravdepodobne je len kázanie.
Al-Kamil by sa mohol opýtať teológ
alebo učenec na jeho dvore
byť respondentom.
To bola súčasť klasiky Život na islamskom dvore
a súdne maniere.
Rešpekt, ktorý mali jeden pre druhého
veľa hovoril s Francisom,
že toto naozaj nebol nepriateľ,
toto nebola zver,
ale toto bol naozaj brat.
Verím, veríme.
Privítal nás sultán do jeho tábora.
veľmi ma to teší že moje modlitby boli vypočuté
a že ťa Boh chránil od týchto úbohých nevercov.
Je to skutočne zázrak.
Ale mám ešte väčšiu novinku ohlásiť.
Budú prichádzať posily ráno.
A naši špióni nám to hovoria že choroba a hlad
zasadili sa za mestskými hradbami.
Už to nebude dlho trvať.
Ak sa vzdáte rétorika nenávisti,
tak prečo pokračovať vo vojne?
A pointa bola v tom vtedajšej cirkvi
mal osobný záujem pri udržiavaní vojny.
Chceli Jeruzalem, chceli Egypt.
Toľko bolo zjavné.
Pelagius odmieta mierová ponuka al-Kamila.
Vojna bude pokračovať kým Egypt nebude ich.
Pane, spustili ďalší útok na Damiettu.
Pane!
Zostavte mužov.
Ja ich povediem.
Križiaci pokračuj v obliehaní Damietty,
útočiť, byť odrazený, je to patová situácia.
Ale kúsok po kúsku, obliehanie Damietty
si vyberá svoju daň na ľuďoch vo vnútri.
Ako dlho už boli bol na hradbách?
Tri dni.
Upozornite kardinála Pelagia.
Bolo tam 80 000 ľudí na začiatku tejto vojny,
a takmer všetci zomrú od chorôb a hladovania,
a tak nakoniec
skupina kresťanských jednotiek, Križiacke vojská idú,
a len tak nejako stúpajú a vstúpiť do mesta.
So zajatím z Damietta,
križiacke vojsko pochody na Káhiru.
Al-Kamil musí ustúpiť.
Panická populácia uteká z vidieka.
Všetko je stratené.
Chorý a zúfalý, Francis sa vrátil do Assisi.
Je to naozaj nízky bod v jeho živote.
V prvom rade je chorý.
Po druhé, naučil sa že jeho príkaz
vydal sa v smeroch s ktorým nesúhlasí.
Z ničoho nič vo svojich spisoch,
existuje táto univerzálna vízia
všetkých volaných mužov a žien na chválu Božiu.
Myslím, že áno hlboko zakorenené
v tom, čo pozoroval ako prvé v Damiette
medzi moslimskými mužmi a ženami,
a potom tento poznatok sa prekladá
do vlastného písania všetkým Kresťanskí muži a ženy.
Píše list, ktorým hovoríme
"List všetkým verným,“
v ktorej vyzýva každého muža a žena na svete sa modliť.
V ďalšom liste, on píše,
„Možno by mohol ísť herold cez mesto
oznamuje čas na modlitbu“.
Hovorí, že musíte prinúti kresťanov zastaviť sa každý deň
a modlite sa spolu nech sú kdekoľvek.
Najväčší náznak že Francis bol zmenený
svojím stretnutím so sultánom al-Kamilom
je, že prepísal pravidlo jeho poriadku,
jeho kódex správania, jeho ústava, naozaj,
povedať svojim bratom
že môžeš ísť a žiť v mieri medzi moslimami.
Nemohli ste mať svätá postava
kto je ochotný vidieť dobro v nekresťanoch.
Stráž!
Pelagius je vnútri niekoľkodňový pochod Káhirou.
Teraz jeho jediná myšlienka je poraziť al-Kamila
a dobyť Egypt.
Pomysleli si križiaci že to urobili,
pochodovali smerom na Káhiru.
Čo by ich teraz mohlo zastaviť?
Odpoveďou je Níl.
Níl stúpa.
A postavili tábor tu na nive.
Križiacka armáda áno preniknúť hlbšie do Egypta
ale nepozná terén, nerozumie
tieto siete kanálov že majú
a táto rieka, táto starodávna rieka,
ktorý sa dá zdvíhať a spúšťať.
nariadil Al-Kamil stavidlá sa otvárajú
a zaplavil krajinu.
Idú spať jedna noc
a sú pripravení na boj,
a na druhý deň sú zaplavené,
sú v blate až po pás.
Vaša Svätosť...
sme porazení.
Toto je všetko.
Nenechali nám na výber, a ty to vieš.
Povedali mu to všetci generáli
poďme na zabitie.
Stretnutie Františka so sultánom Malikom al-Kamilom
je asi najlepšie vykreslený ako stretnutie viery.
Bola to výmena viery.
Nebolo to tak veľa intelektuálna debata,
ale bola to výmena dvoch veriacich mužov
svedčí o tom, ako Boh ich viedol
do tohto bodu ich života.
A každý vyzeral, podľa svedectiev,
dobre počúvať z pohľadu toho druhého
a dovoliť Bohu, aby bol Bohom v živote oboch.
Obklopený pri povodňových vodách,
museli ísť dole ako muchy s morom
a všetky problémy ktoré máš, keď si,
utáborili veľkú armádu na zaplavenej zemi.
Nevedia bojovať. Sú obkľúčení.
Moslimská armáda mohol ich všetkých zabiť podľa ľubovôle.
Uvedomil si že križiaci
sú teraz vo veľmi ťažkej situácii,
majú hlad v ich tábore.
Obklopuje ich blato. Nemôžu utiecť.
Tak rozkáže 50 000 bochníkov chleba
posielané im každý deň
a 1100 bušlov jačmeňa pre ich zvieratá.
Chlieb! Každý!
Na zdravie.
Vďaka Bohu.
Sultán bol pohnutý takým súcitom
že sa veľa dní voľne kŕmil nás, keď sme umierali od hladu.
Kto môže o tom pochybovať láskavosť, miernosť a milosrdenstvo
pochádza od Boha?
František chce, ešte raz napísať.
Píše, ako voláme "Chvála Boha."
Pomenúva Božie vlastnosti že vzdáva chválu.
A hovorí veci ako: „Si milosrdenstvo.
Si odpustenie. Si súcit."
Čo je na tom pozoruhodné
je, že je to práve cesta ktoré moslimovia vzývajú
99 krásnych Božích mien.
99 Božích mien sú vlastnosti Boha.
Napríklad milosrdní, súcitný,
sú kvality stelesnená Bohom,
sú cesty, ktorými Boh interaguje s tvorbou,
a moslimovia recitujú a meditujú na tieto božské mená
ako prostriedok sebapremeny.
Križiaci vzdať sa kontroly nad Damiettou
a vrátiť sa do Európy.
Pelagiusov sen o dobytí Egypt skončil.
O pár rokov neskôr prehral ďalšiu vojnu
proti kresťanskému kráľovi
ktorý odmietol poslať vojakov ku krížovej výprave.
Krátko po poslednej porážke Pelagius zomrel.
Oliver z Paderbornu sa vrátil do Nemecka,
už nikdy nepriberať vojnový obchod.
Ján z Brienne dal svoje bohatstvo do františkánskeho rádu.
Bol pochovaný oblečený jednoduché rúcho brata.
Al-Kamilov čin ľudskosti znamenal začiatok konca
hrozného obdobia konflikt známy ako križiacke výpravy.
Ľudia sú menej úzkostliví
prihlásiť sa na križiacku výpravu.
Už ich nepresvedčili
že islam bol nezmieriteľný nepriateľ kresťanstva.
Ďalší dôvod byť dôrazom
o Bohu, ktorého Kristus kázal,
milujúci Boh, Boh, ktorý odpúšťa,
sa stáva oveľa dôležitejším.
Si láska.
Ste charita.
Si naša nádej.
Francis zomrel sedem rokov po Damiette.
O dva roky neskôr Cirkev vyhlásil za svätého.
Milujúca.
Sprievodca správnou cestou.
Všetko odpúšťajúce.
Tí milosrdní.
Súcitný.
Al-Kamil vládol na ďalších 20 rokov.
Jeho vláda sa vyznačovala spravodlivosťou voči egyptským kresťanom.
Pochoval svoju matku v mauzóleu
slávneho moslimského učenca študoval ako chlapec.
Krviprelievanie a vojna neskončila
so sultánom a svätého Františka.
Nahnevané dehumanizujúce slová vyvolať násilie dnes ako predtým.
Presahujúce rozdiely.
Cesta k mieru vedie spoločná ľudskosť
ktoré všetci zdieľame.